Tady je čtvrtá část mojí povídky. Snad bude, hm, dobrá...
25.04.2009 (09:00) • Lucka • FanFiction na pokračování • komentováno 0× • zobrazeno 2136×
Svými zuby jsem prokousla kůži na krku v místě, kde je tepna, a ústy jsem se k ráně přisála. Poprvé jsem pocítila, jak báječný pocit je krmit se. Ta krev chutnala vážně výborně, nedokázala jsem se odtrhnout. Litry krve mi krkem vtékaly do žaludku a já si užívala tu chuť.
Ještě jsem se ani nestihla pořádně dosyta napít, když někdo zvolal mé jméno. Ten hlas se ozýval odněkud za mnou a já bych ho byla ani nevnímala, kdyby mě jen krátce poté neobjaly kolem pasu něčí velké, ba obrovské teplé ruce, a násilně mě neodtáhly pryč. Byla jsem hrubě nespokojená a pokoušela jsem se bránit - rukama, nohama, zubama - vším -, ale měla jsem tu smůlu, že jsem byla příliš slabá. Poníženě jsem sledovala, jak nějaký kluk s tmavými vlasy zvedl to polomrtvé tělo a rozběhl se s ním pryč. V tu chvíli mě zachvátila další várka zuřivosti, znovu jsem se začala zmítat, snažíce se dostat mimo dosah toho pevného sevření.
Druhý chlapec si vzal na starost zbylé turisty, kteří utrpěli takový šok, že nebyli schopní utíkat, když jejich přítel přicházel o život. Ani teď nebyli schopmi pohnout se, kolena se jim klepala, zatímco na mě vyděšeně zírali s rostoucí hrůzou v očích. Vycenila jsem na ně své tesáky a zavrčela jsem. O kousek ucouvli, ale nic víc. Ten velký chlapec se s nimi snažil komunikovat, vykládal něco ve smyslu, že to byla nějaká zkouška. Že se nestalo nic nebezpečného. Pochopila jsem, že se snažil vyvrátit jim, kdo ve skutečnosti jsem, a to mi přišlo nespravedlivé. Nechtěla jsem lhát, chtěla jsem říkat pravdu. Proč by nemohli vědět, že jsem skutečný upír? Mají přece právo poznat mě z toho správného úhlu. Nikomu jsem nechtěla nic zatajovat, netoužila jsem po nějakém přetvařování.
"Není tohle... Ta holka vypadá jako Bella," konstatoval tiše jeden z mužů a přitom se na mě nevěřícně díval. Řekl to tiše, jen pro své kamarády, stojící po jeho boku, a neměl ani tušení, že jsem ho taky slyšela.
"Já jsem Bella," ujistila jsem ho zlomyslně.
"Mlč," okřikl mě ten za mnou. Pořád jsem netušila, o koho šlo. "Už takhle jsi udělala dost velkej malér. Nemusíš se pokoušet o další!"
Jenže já jsem chtěla.
"Jenom jsem měla hlad," sykla jsem vztekle. "A stále mám."
"Víš ty vůbec, do koho jsi se pustila? Víš to?"
"Ne, připustila jsem. "Ale mě to nezajímá. Člověk jako člověk. Není mezi nimi žádný rozdíl."
"Byl to táta, Bello, táta. Dovedeš si pod tím pojmem něco vybavit?" odsekl ten hlas netrpělivě, nasadil stejně nepřátelský tón jako já.
Překvapeně jsem zamrkala - ano, tohle mi říkalo víc, než cokoli jiného. Měla jsem pocit. jako by se mi vrátila opět nabytá paměť. Nebo lépe řečeno - alespoň její část.
Pozn.: Prosím o nějaké komentáře - docela mě rozčiluje, když nevím, co si o tom myslíte. Abych se přiznala, nemyslím si, že by se vám moje povídka celkově nějak líbila, ale zkusím ještě pár částí napsat - pak uvidím, jestli raději skončím, nebo jestli budu pokračovat...
1 . část ZDE
2. část ZDE
3. část ZDE
Autor: Lucka (Shrnutí povídek), v rubrice: FanFiction na pokračování
![Sdílet](http://s7.addthis.com/static/btn/sm-plus.gif)
Diskuse pro článek Přeměna - 4. část:
Přidat komentář:
- A bit of different (reality) - 6. kapitola
- A bit of different (reality) - 5. kapitola
- A bit of different (reality) - 3. kapitola
- A bit of different (reality) - 2. kapitola
- A bit of different (reality) - 1. kapitola
- Minulost žije s námi - 23. kapitola
- Je příliš pozdě... Nenávidím tě - 16. kapitola
Psycholožka, terapeutka, lektorka Zuzana Tomášková Prosperio.cz
...další zajímavé stránky Toto může být i váš web.
Máte zájem? Jste Přispěvateli a chcete se stát Ověřenými přispěvateli? Jste Ověřenými přispěvateli a chcete se stát
Profi přispěvateli?
Přidejte se k Pomoci začínajícím autorům.
Hledají se pomocníčci I vy se můžete stát administrátory.
Nábor administrátorů
Kdo je tu z členů? Klikni!