Tak nyní přináším moji novou povídku. Nevím, jestli to bude kapitolovka nebo jen jednodílná povídka. Napadla mě ve dnech, kdy mi nebylo zrovna nejlépe, a kdy bych si přála, aby byl někdo, kdo by vysvětlil můj život jako já nyní Alicin. Celá povídka je vlastně o Alice. Je to trochu jinak než byl Alicin život, ale tak, jak bych si přála já. V začátku povídky jsou zápisy z Alicina deníku. Doufám, že se vám bude povídka líbit i přes její smutný obsah. Vaše Twilightlady
24.05.2010 (19:30) • Twilightlady • FanFiction jednodílné • komentováno 0× • zobrazeno 1911×
Alice‘s life - say me true
zápisy z deníku č. 15.
13. září 1939
Jmenuji Alice, už si ani nepamatuji příjmení. Jsem v tomhle ústavu snad roky a jediné, co mám, je tenhle deník, do kterého každý den zapisuji. Doufám, že mě odtud brzo někdo dostane. Je to hrozné. Včera přibyl nový doktor. Je hezký. Blonďaté vlasy a velice hezký obličej. Viděla jsem ho jen z dálky, ale i tak mi někoho připomíná.
15. září 1939
Zase jsem dostávala šoky. Prý, že mi to pomůže zahnat šílenství. Bylo to hrozné. Pouštěli mi do těla elektřinu a nechali mě smažit. Nevadilo jim, že křičím bolestí a že to bolí. Bylo jim to jedno. Slzy mi tekly po tvářích a oni se tomu jen smáli. Že jsem prý blázen, že žádnou bolest necítím. Když mě odváděli na pokoj, ten vysoký tmavovlasý řekl svému příteli, že mě sem dovede už sám. Když jsme byli v cele, začal mě líbat. Snažila jsem se bránit, ale byl silnější. Nebylo to poprvé, co mě znásilnil. Bála jsem se ho, ale nikdo by mi nevěřil. Když jsem ho pak škrábla surově mě zmlátil. Řekl, že jsem ho prý bezdůvodně škrábla, takže se mu nic za to nestalo a mě dali šoky navíc.
19. září 1939
Znovu mě zbil. Už to tady nevydržím. Jsem pro něj hračka a pro ostatním bláznivá holka, co vidí budoucnost. Já se o to neprosila. Nechtěla jsem to. Rodiče mě zavřeli do tohohle ústavu a nechali mě tu hnít. Chci umřít, nechci to už znovu zažívat. Je to jako bych sem nepatřila. Připadám si jako odpad. Mají mě jako hračku. Jen ubohou hračku, kterou každý jen využívá. Dneska to tady skončím.
Tak tam jen Alice jen seděla a plakala. Nikdo jí nevěřil a její dar byl prokletím kvůli, kterému se jí zřekli rodiče jen proto, aby neutrpěli společenskou újmu. Stejně nebyla vlastní takže to nikomu nemohlo vadit. Malá šestnáctiletá Alice seděla v koutku své cely snažila se nemyslet na dny, které tady zažila.
Poprosila jedinou ženu, která zde pracovala, jestli by se mohla jít umýt. Ta jí to povolila. Alice si od ní půjčila ‚žiletku‘ jestli se tomu tak dá říkat. Napustila vřelou vodu. Byla až příliš vřelá, ale to jí nevadilo. Nechtěla ji na umytí, ale na smrt. Naložila se do vařící vody. Pálila ji po celém těle. Draly se jí slzy do očí. Snažila se je zadržet. Věděla, že tohle je její konec, ale nesnažila se to změnit. Myslela na to, jak se její rodině uleví. Nebyla vlastní, a tak je její ztráta tak nezasáhne. Nebylo nikoho, kdo by litoval jejího zmařeného života. Opravdu, nikoho? Nikoho o kom by věděla. Vzala do ruky žiletku a přiložila ji ke kotníku a hranou po něm přejela. Z kotníku jí pomalu vytékaly kapky krve, které se měnily na potůčky. To samé udělala i s druhým kotníkem, a pak ze zápěstím. Nakonec uchopila silně žiletku mezi prsty a zmáčkla. Ucítila tak osvobozující bolest. Z posledních sil přiložila žiletku ke krku a trhla. Z celého jejího těla se řinuly potůčky krve, které vřelou vodu měnily v záplavu červené. Všude okolo byla krev. Alice pomalu ztrácela vědomí. Její poslední myšlenkou bylo: Odpusťte rodino, bude vám takhle lépe. Opusť, tati.
Její tělo už ani nevnímalo bolest. Upadalo do černa.
Velké množství krve přilákalo pozornost toho nového doktora. Rozhodl se podívat se do koupelny, i když věděl, že to není slušné. Pootevřel dveře a spatřil nebohou Alice, jak z ní pomalu vyprchává život. To nemohl dopustit. Vzal ji do náruče zabalenou pouze v ručníku. Zastavil vodu a vydal se pryč. Věděl, že musí jednat rychle. Zbývalo jí jen několik málo minut. Odnesl ji do svého skromného domu, kde na něj čekal jeho syn. Potkal ho kdysi dost podobný osud jako naši nebohou Alice. Položil ji na postel a podíval se na svého syna. Ten jen přikývl. Sám by ten život nikomu nepřál, ale věděl od svého otce, čím si tato dívka prošla, Carlisle se o ni zajímal něco ho k ní táhlo. Někoho mu připomínala - a věřil, že jí takhle bude lépe, s nimi. Carlisle se sklonil nad krk malé Alice, jemně se zakousl. Cítil, že proud krve už není tak silný, ale jemu o krev nešlo. Chtěl do jejího těla dostat jed, který ji zachrání. Po chvíli se odtáhl a zahleděl se do její tváře. Tolik mu připomínala jeho dceru, kterou už nikdy nespatří.
Seděl u ní celé tři dny a tři noci. Sám si pamatoval svou proměnu a tolik si přál, aby tam tehdy někdo byl a říkal mu ty uklidňující slova, které on říkal Alice. Slyšel, že Alicino srdce vynechalo několik úderů až se nakonec zastavilo. Po chvíli Alice otevřela oči a zahleděla se na Carlisleho.
„Tati?“
„Elizabeth?“
Autor: Twilightlady (Shrnutí povídek), v rubrice: FanFiction jednodílné
![Sdílet](http://s7.addthis.com/static/btn/sm-plus.gif)
Diskuse pro článek Alice's life - say me true:
Přidat komentář:
- A bit of different (reality) - 5. kapitola
- A bit of different (reality) - 3. kapitola
- A bit of different (reality) - 2. kapitola
- A bit of different (reality) - 1. kapitola
- Minulost žije s námi - 23. kapitola
- Je příliš pozdě... Nenávidím tě - 16. kapitola
- Je příliš pozdě... Nenávidím tě - 15. kapitola
Psycholožka, terapeutka, lektorka Zuzana Tomášková Prosperio.cz
...další zajímavé stránky Toto může být i váš web.
Máte zájem? Jste Přispěvateli a chcete se stát Ověřenými přispěvateli? Jste Ověřenými přispěvateli a chcete se stát
Profi přispěvateli?
Přidejte se k Pomoci začínajícím autorům.
Hledají se pomocníčci I vy se můžete stát administrátory.
Nábor administrátorů
Kdo je tu z členů? Klikni!